Parou proti vodě
Věčnému zápasu Nizozemska s mořem o pevnou půdu pomáhaly v minulých staletích větrné mlýny, když odčerpávaly vodu z podmáčených a zaplavovaných ploch s minusovou nadmořskou výškou do výše položených kanálů a do moře. Větrné mlýny vodu přečerpávaly prostřednictvím vodních kol nebo Archimedových šroubů. Kde k přečerpání nestačil výkon jednoho mlýna, pracovaly v kaskádě i tři mlýny za sebou.
![](files/mod_clanky/3519.jpg)
Čerpací funkce větrných mlýnů byla postupně nahrazována jinými (a výkonnějšími) pohony čerpadel. Na počátku této éry sehrála svou roli pára při pohonu čerpadel parními stroji, než byl i tento způsob nahrazen elektřinou. Relativně krátké období parních strojů připomíná v Nizozemsku jedinečná technická památka, zapsaná roku 1999 na seznam UNESCO – největší a funkční parní čerpací stanice na světě Woudagemaal u města Lemmer, cca 75 km severovýchodně od Amsterodamu. Je to jedna z deseti nizozemských památek, zapsaných na světovém seznamu kulturního dědictví.
O její stavbě bylo rozhodnuto roku 1913 poté, kdy byl region Fríska během 19. a začátkem 20. století postižen záplavami. Pojmenována je po Dirku Frederiku Woudovi, hlavním inženýru zemských veřejných prací, který byl odpovědný za projekt a funkci zařízení. Stavba byla dokončena roku 1920 a stala se strategickou součástí fríské vodohospodářské soustavy. V říjnu 2020 si proto Nizozemci připomenuli sto let od jejího spuštění a vydali k tomu i pamětní pětieurovou minci s reliéfem této památky.
Dodnes provozuschopná technická památka
Čerpací stanice u Lemmeru není jen technickou památkou – je dodnes provozuschopná a slouží jako záloha pro případ abnormální potřeby přečerpávání vody z části provincie Frísko přes „vnitrozemské moře“ IJsselmeer do Severního moře. Čerpadla musí překonat až pětimetrový výškový rozdíl mezi územím pod čerpadly a hladinou moře. Běžný parní provoz čerpací stanice byl roku 1966 nahrazen elektricky poháněnými čerpadly u 25 km západně ležícího Stavorenu.
V impozantní hale strojovny s rozměry 62 × 15 m jsou umístěny čtyři parní stroje s mohutnými setrvačníky, které pohánějí osm odstředivých čerpadel, schopných přečerpat až 6 mil. m3 vody za den. Potřebnou páru původně dodávala kotelna na uhlí, jejíž 60 m vysoký dochovaný komín slouží jako maják pro kapitány plavidel na Ijselském moři. V současnosti jsou kotle vytápěny těžkým olejem.
Čerpací stanice je provozuschopná a také je nejméně dvakrát ročně funkčně zprovozněna. Vzhledem k tomu, že slouží jako záloha pro extrémní záplavové situace, je třeba její stav a funkčnost pravidelně ověřovat „ostrým“ nasazením. To je důležité nejen pro ověření technického stavu všech zařízení, ale i pro praxi obsluhy nebo zaškolení nováčků. Je to samozřejmě i velmi atraktivní událost pro návštěvníky. Termín provozních zkoušek je uváděn v předstihu na webových stránkách www.woudagemaal.nl.
Pro údržbu, pohotovostní stav i spouštění cvičného, v případě potřeby i reálného provozu má stanice patnáct operátorů; minimálně jedenácti je třeba k uvedení celého zařízení do chodu. Z klidového stavu do chodu je systém uveden za šest hodin. Je třeba naplnit vodou kotle, ohřát těžký topný olej, zapálit hořáky kotlů a vyvinout potřebný tlak páry. Sto let staré stroje pak mohou běžet „jako za mlada“.
V sousedství historických budov a zařízení bylo postaveno moderní návštěvnické centrum, které kromě audiovizuálních prezentací, včetně 3D projekce filmu Pára a voda, organizuje prohlídky s výkladem pro skupiny zájemců o toto vodní dílo. Cca 600 m od stanice je na přívodním kanálu ke stanici zřízeno kotviště pro návštěvníky, kteří by sem stylově zamířili lodí při svých plavbách po fríských kanálech.
Autor: Břetislav Koč, Technologické centrum AV ČR